A walóság valósága SI-LA-GI munkái a MEOban

A walóság a valóság szellemképe. Nincs két valóság, de mégis legalább kettőt látunk. Az egyik ezek közül a valóság illuzórikus verziója. Egy másodlagos valóság, amely voltaképpen nincs. És mégis: oly gyakran mintha csak ez volna. Ahogy az ember természete, természeti volta mellett ott a másik: a második természetünk – a kultúránk, a civilizációnk. Mely nem kis mértékben megpróbál előtérbe nyomulni. Minduntalan előtolakszik, a köztereken nem kevésbé, mint a magánbeszédben, vagy a belső vetítőkben. Persze azért a víz az úr. Például a testünket képező, közel kétharmadnyi víztömeg. Meg a maradék. Melynek, mint minden természetes létezőnek, természetes velejárója a változandóság, végpontján a teljes átváltozással: az eltűnéssel. 
Si-la-gi munkáiban a walóság kétszerezett v-jét rendre megkísérli fedésbe hozni: ettől persze művészete nem válik vérvalósággá, de egy-egy munkája láttán mégiscsak arra támad késztetésünk, hogy a két valóság-verziót meglássuk és összevessük. Megpróbáljuk – szemünket képletesen megdörzsölve – kilátásainkat szellemkép nélkül szemügyre venni. Ennek elérése érdekében műveiben a valóság-verziók összevetésével, kontrasztálásával és ütköztetésével él. Ezt legegyszerűbben egy, a fotósok számára meglehetősen kézenfekvő eljárással, a pozitív képek negatívba fordításával éri el. Amitől nemcsak a sötét lesz világossá, hanem a színek is inverz valósággá, irreális színű képvilággá válnak. Ezt olykor a különben is szürreális tényállás majdhogynem dokumentatív rögzítésével éri el. Amikor történetesen a látszat sima felszínéről kilóg a lóláb – amely láb ugyan nem egy lóé, hanem egy kecske végtagja, és kissé sátáni kinézetű feje társaságában egy távol-keleti utcai mészárszékből lóg ki – mindazonáltal ennek láttán valóság-verzióink könnyen vibrálásba kezdenek.
Hozzám a legközelebb az egy-egy szóval átszínezett valóság-változatai állnak. Különösen azok, amelyekben a kereskedelmi kánaánok képvilágát egy-egy kétségtelennek tetsző kijelentéssel hinti meg. Ettől aztán úgy a kép, mint az íráskép kissé meginog. Mintegy a walóság két v-jén meglibben Maja aktuális fátyla, a média máza. 
Mindettől a valóság és a szellemkép-szerű vetülete még nem szűnik meg, csak egybelátszik: egyik a másikon áttűnik. Ebben a távlatban a valóság verziói transzparenssé válnak. A testek tényein és felületein áttűnik a másik távlat. 
Tillmann J.A.