A MSZP nonprofit szervezetekkel kapcsolatos anyagai

A Magyar Szocialista Párt választási politikai programja (1998-2002) (részlet)
(Elfogadta az MSZP kongresszusa 1998. március 7-én)

Az állami beavatkozás lehetőségét csökkentve új lehetőséget nyit a civil szféra előtt a közhasznú szervezetek működését szabályozó törvény. Az egyházi működés anyagi feltételeinek jogszabályi rendezése pénzügyi területen is biztosítja az állam és az egyházak szétválasztásának folyamatát, valamint az egyházak közszolgálati tevékenységének elismerését.

***

CIVIL SZERVEZETEK szakmai füzet (vitaanyag) 1998. március (teljes)

Civil szervezetek
Felelős szerkesztő: Csizmár Gábor
Készítették: a Csizmár Gábor vezette munkacsoport tagjai

Civil szervezetek, nonprofit szektor az ezredfordulón

Magyarországon a kilencvenes évek végére a közéletben, a közösségi, társadalmi szükségletek kielégítésében nélkülözhetetlenné váltak a nem-kormányzati és nem haszonelvű szervezetek. Az állami és a piaci szektor mellett jelentős tényezőt képviselő harmadik szektor gazdasági súlyára jellemző, hogy ma már a bruttó hazai termék (GDP) 3%-ával - évi mintegy 300 Md forinttal - gazdálkodik, az aktív munkavállalók 1,5%-át foglalkoztatja. A több mint ötvenezer nonprofit szervezet összességében jelentős közszolgáltatások ellátásától mentesíti az állami, önkormányzati szerveket.

Tevékenységük, szolgáltatásaik köre sokszínű és szerteágazó. Felismerik, közvetítik és kielégítik a kisebb és nagyobb közösség igényeit. A civil közélet emellett ellenőrzi is az állami (önkormányzati) szervek tevékenységét, igyekszik folyamatosan befolyásolni döntéseiket. A Magyar Szocialista Párt megalakulása óta következetesen vallja, hogy a civil szervezetek véleményének ismerete és közreműködése nélkül nincs demokratikus közélet, nem születhetnek a társadalom számára is érthető és támogatható törvényhozási, kormányzati döntések. Ebből következően különös jelentőséggel bír a civil, nonprofit szervezetek működési feltételeit biztosító jogi szabályozás. Az állami, önkormányzati szervek a jövőben kevésbé szervezetalapítóként, mint inkább támogatói minőségükben segíthetik a civil szektor fejlődését.

Az elmúlt négy évben a törvényhozás és a Kormány tevékenységének eredményeként: egyenletesen (1994 és 1997 között 30 Md forintról közel 65 Md forintra) nőtt a civil szervezetek számára elérhető költségvetési források összege, ennek felhasználása azonban nem vált a szervezetek számára átláthatóvá, egyenlő eséllyel megközelíthetővé, az országgyűlés törvényt alkotott a közhasznú szervezetekről, melyben közhasznúnak ismeri el az ilyen tevékenységet végző, a profitszétosztás tilalmát vállaló, nyilvánosan működő és gazdálkodó szervezeteket, a személyi jövedelemadó 1%-áról az állampolgárok a civil szervezetek javára rendelkezhetnek, törvény intézkedik a társadalmi szervezetek ingatlanvagyonáról, ezzel a törvényhozás egyfelől megszüntette az 1990 óta fennálló mulasztásos törvénysértés állapotát, másfelől megnyitja az újonnan létrejött szervezetek előtt az utat az ingatlanszerzéséhez, az egyes szaktörvények (közoktatási, kulturális, gyermekvédelmi, sport, stb.) lehetővé tették a civil szervezetek bekapcsolódását a közellátásba, kialakult, az ágazatok jelentős többségében működik a szakmai érdekegyeztetés fórumrendszere, melyben a munkaadói, munkavállalói szervezetek mellett egyenjogú résztvevőként jelen vannak a különböző szakmai érdekeket és értékeket képviselő civil szervezetek, létrejött az Országgyűlés Civil Irodája, az érdekképviseleti szervezetek számára rendszerszerű lehetőség nyílt a parlamenti döntések figyelemmel kísérésére és befolyásolására. A civil szervezetek e számukra kedvező intézkedések ellenére, ellátott feladataikhoz, szükségleteikhez képest jelentős forráshiánnyal küszködnek, nélkülözik a működésükhöz szükséges infrastruktúrát. Tevékenységük - működésük és gazdálkodásuk - nem eléggé nyilvános, ezért a kormányzati szervek és az állampolgárok meg-megújuló bizalmatlanságával találkoznak. A következő négy évben tovább kell javítani a civil szervezetek működési feltételeit:

1. A közhasznú szervezetekről szóló 1997. évi CLVI. törvény szabályozási elvei szerint 1998-ban átfogó jogharmonizáció előkészítését és jogalkotási lépéseit kell elvégezni annak érdekében, hogy a civil szervezetek működését és gazdálkodást befolyásoló különböző jogszabályok koherens és követhető szabályozási környezetet alkossanak. A jogharmonizáció során módosítani kell a Polgári Törvénykönyv, a számviteli, az államháztartási törvény és az adótörvények több pontját.

2. A jogharmonizáció során biztosítani kell a kisebb gazdálkodási súllyal bíró - évi 1 millió forintot meg nem haladó bevételből gazdálkodó - szervezetek gazdasági adminisztrációs terheinek érzékelhető csökkentését.

3. A szervezetek lehetőségét, érdekeltségét az egyes bevételi források közötti választásban a gazdaság szerkezetének átalakulásához és növekedési pályájához alkalmazkodva, illetve az államháztartás további reformjával összhangban kell kialakítani. Középtávon elérendő cél, hogy a szervezetek forrásai között megközelítőleg azonos arányt képviseljenek a saját tevékenység és vagyonhasznosítás bevételei, az állampolgárok és a gazdálkodó szervezetek támogatásai, illetve a költségvetési források. Ehhez kapcsolódóan áttekinthetővé és nyilvánossá kell tenni a költségvetési források elosztását, olyan döntéshozatali mechanizmusokat alkalmazva, melyekben nem csak véleményező, hanem ügydöntő szerepben is jelen vannak az érintett szervezetek képviselői. Középtávon el kell érni, hogy a szervezeteket és támogatóikat érintő adó és társadalombiztosítási terhek és kedvezmények szabályai a szervezetek számára lényegesen áttekinthetőbbek és egyszerűen alkalmazhatóak legyenek. 

4. Segíteni, támogatni kell a nem-kormányzati szervezetek körében kialakult együttműködési mechanizmusokat, a létrejött ernyőszervezeteket, tömörüléseket. Lehetővé kell tenni, hogy egy éven belül létrejöhessen a közhasznú szervezetek olyan legitim köztestülete, amely képes közhiteles adatbankot működtetni, gyűjteni, feldolgozni és bárki számára hozzáférhetővé tenni a szervezetek alapvető adatait, létesítő okiratait, illetve az éves tevékenység és gazdálkodás jellemzőit tartalmazó közhasznúsági jelentéseket, biztosítani a közhasznú szektor nyilvánosságát és érdekképviseletét, felállítani és működtetni a szervezetek konfliktusait, vitáit kezelő mechanizmust, növekvő szerepet betölteni a szervezetek működéséhez biztosított költségvetési források elosztásában, szakmai szolgáltatásokkal segíteni a szervezetek működését, elősegíteni a szervezeti vezetők, alkalmazottak szakmai képzését, felállítani és működtetni egy szakértői hálózatot. 

5. Átfogó elemzést igényel a szektor és az államháztartás kapcsolata. Erre alapozva kell átalakítani az állami, önkormányzati szervek és a közhasznú szervezetek közötti munkamegosztást és a feladatok átadásához, átvételéhez kapcsolódó forrásmegosztást. Ösztönözni kell a települési önkormányzatok és a civil szervezetek közötti együttműködést, bővíteni kell a szerződéses kapcsolatokat. A civil szervezetek által ellátott szolgáltatásokhoz kapcsolódó szakmai és költségvetési normatívák átfogó felülvizsgálatra, továbbfejlesztésre szorulnak. A költségvetési források átengedésénél egyszerre kell biztosítani a szakmai követelmények betartását, a szektorsemlegességet, a normativitást, illetve a közpénzek felelős és ellenőrizhető felhasználását.

6. Átfogó szabályozásra vár a civil szerveződések részvétele az önkormányzati, kormányzati és országgyűlési döntések előkészítésében. A jogalkotási törvény módosításával el kell érni, hogy a jogszabályok előkészítésének folyamata váljék nyitottá, lehetőséget teremtve a magukat érintettnek tartóknak a közreműködésre, véleményük kifejtésére. A települési önkormányzatokat költségvetési és szabályozási eszközökkel érdekeltté kell tenni a település civil szervezeteivel való együttműködésben.

7. A civil, nem-kormányzati szervezetek növekvő szerepet töltenek be az európai integráció folyamatában. A rendelkezésre álló költségvetési források átláthatóbb felhasználásával, az államközi kapcsolatok nyújtotta lehetőségek felkínálásával elő kell segíteni a civil szervezetek bekapcsolódását az európai nem-kormányzati struktúrákba. Segíteni kell e szervezeteket az európai együttműködési mechanizmusok gyakorlatának megismerésében, hazai alkalmazásában, illetve az ország érdekeinek megjelenítésében, hírnevének, tekintélyének előmozdításában.

***

Az MSZP a civil szervezetekről

VII. Kultúra, média és civil szervezetek fejezet

Az MSZP választási programja legfontosabb célnak a kulturális szabadság biztosítását, a művelődési esélyek közelítését, a kulturális értékek védelmét és támogatását tűzte ki. A koalíciós kormányprogram szükségszerű kompromisszumként a legnagyobb hangsúlyt a fenti célok közül a szabadságra és a kultúra autonómiájára tette.

Az MSZP választási programja a célok megvalósításához szükséges eszköznek tekintette az állam szerepvállalását, természetesen nem a politikai-ideológiai befolyás, hanem a kultúra támogatása, a társadalmi emelkedés kulturális segítése érdekében. Hangsúlyozta, hogy az eddigi kormányok gyakorlatához képest a kultúrát nagyobb anyagi támogatásban kell részesíteni, noha ennek nem egyedüli lehetséges forrása a költségvetés. Fontosnak tartotta a kialakult művelődési intézményrendszer megőrzését és védelmét is. 

A kormányprogramból már elmaradt az állami szerepvállalás hangsúlyozása, valamint az alapintézmények megtartása melletti elkötelezettség is. Már nem tett ígéretet az anyagi támogatás növelésére, ehelyett az államháztartási reform részeként a központi szervek és a helyi önkormányzatok feladatainak és a finanszírozásra jogosult kulturális tevékenységek körének pontos meghatározását vállalta fel. A hangsúly a társadalmi, nemzeti, egyéni felemelkedés (mobilitás) kulturális segítése, támogatása helyett inkább - de nem ellentétes pólusként - a piac szerepének erősítésére, az állam közvetlen és közvetett kultúrafinanszírozó szerepének újjáalakítására, a nonprofit rendszer kiépítése iránti várakozásra és az alkotói, illetve fogyasztói szuverenitás biztosítására esik. 

1. A kormányprogram a kulturális törvényalkotás legfontosabb elemének a szakmai törvények elkészítését tekintette, amelyek körét a könyvtárak, levéltárak, múzeumok, közművelődési intézmények, szerzői jogok, film, műemlékvédelem, műkereskedelem és aukció szabályozásában jelölte meg. Ezek közül elkészült a levéltári törvény, történt néhány módosítás a szerzői jogi törvényen, megszületett a műemlékek és az épített környezet védelmével foglalkozó törvény. Ebben a ciklusban - az elkészült tervezetek ellenére - már kevesebb a remény a filmtörvény elfogadására. A parlament 1997 végén elfogadta a kulturális javak védelmét, a múzeumi, a könyvtári és a közművelődési területet szabályzó törvényt, amely a kulturális szaktörvények sorában eddig a legszélesebb, a legalapvetőbb területet fogja át.

A szakmai törvények legfontosabb vitapontját a finanszírozási kérdések jelentik. E törvényeknek akkor van értelmük, ha az eddiginél pontosabban rögzítik a központi szervek és az önkormányzatok kulturális feladatait és a rendelkezésre bocsátott (részben normatív, részben pályázati alapon elnyerhető) költségvetési forrásokat. Nyilvánvaló, hogy amikor az elsődleges cél a gazdasági és költségvetési egyensúly megteremtése volt, csak igen nehezen lehetett ezt a szabályzást a szükséges forrásbővüléssel együtt megvalósítani. 

A gazdasági válságból való fokozatos kilábolás eredményeként már szerencsésebb gazdasági környezetben került az országgyűlés elé 1997 őszén a Kulturális javak védelméről és a muzeális intézményekről, a nyilvános könyvtári ellátásról és a közművelődésről szóló törvényjavaslat. Így a törvény értelmében 1998-ban közel kétszeresére nőnek azok a költségvetési források, amelyek kifejezetten közművelődési, közgyűjteményi, kulturális célra használhatók fel. Ez még akkor is fontos eredmény, ha a bővülésnek csak egy része nyújt tényleges többletet az intézményfenntartásban alapvető szerepet játszó önkormányzati szféra számára, és más része az eddig célmegjelölés nélkül rendelkezésre bocsátott összegek "közgyűjteményi és közművelődési normatív támogatásként" való, célzottabb felhasználását jelenti.

Talán még ennél is jelentősebb következményei vannak annak, hogy a finanszírozás terén e törvény végképp szakít az ún. "maradék-elvvel", és a kultúra támogatásában az oktatáshoz hasonló automatizmusokat ír elő. Ezek minimálisan azt garantálják, hogy a kultúra költségvetési támogatása nem csökkenhet, sőt: a központi állami támogatás követni kényszerül a kultúrára az önkormányzatok által ténylegesen ráfordított költségek emelkedését is. 

A törvény jelentőségét a forrásbővülésen túl az adja meg, hogy most először teremtődtek konkrét jogszabályi garanciák arra, hogy az állampolgár valóban gyakorolhassa az alkotmányban rögzített jogát a művelődéshez. E törvény szerint ugyanis az önkormányzatnak minden településen gondoskodnia kell a lakosok számára a könyvtári szolgáltatásokról, valamint arról, hogy a művelődő közösségek, civil szervezetek életük, kulturálódásuk szervezéséhez ahol lehet, közművelődési intézményt, ahol ez nem áll rendelkezésre, e feladatra alkalmas közösségi színteret és szakértői segítséget kapjanak. A törvény gondoskodik arról is, hogy a városokban és fővárosi kerületekben (tehát a falusi lakosok számára is elérhető távolságon belül) múzeumokból, nyilvános könyvtárakból és önkormányzati közművelődési intézményekből álló fejlettebb kulturális infrastruktúra álljon rendelkezésre.

A közművelődés törvényi szabályozásának egyik legfontosabb vitapontja visszatükrözte a párt választási programja és a kormányprogram közötti különbséget. Mint említettük, a választási program fontosnak tartotta a művelődési intézményrendszer megőrzését, míg a kormányprogram erről nem tesz említést. A törvény vitájában ismét felbukkant a nézetkülönbség annak kapcsán, hogy mennyire kell és lehet kötelező jogszabályokkal védeni a közművelődési intézményeket, vagy pedig kizárólag az önkormányzatok döntésére bízható, hogy kulturális feladataikat a hagyományos és a települések zömében meglévő intézmények segítségével, vagy más formában látják el. A vitában végül olyan kompromisszum született, amely városi szinten a közművelődési intézmény (pl. művelődési ház) működtetését írja elő. Ezt javasolja a szükséges feltételeket biztosítani tudó községeknek is. Ahol viszont e feltételek hiányában csak egy közösségi színteret biztosít az önkormányzat, ott e színtéren kell a közösségi összejövetelek, kulturális programok szervezéséhez minimálisan szükséges körülményekről gondoskodni. A törvény ugyanakkor teret ad annak is, hogy az intézmények ne csak önkormányzati fenntartásban, hanem közművelődési megállapodás alapján más formában vagy más működtetők (civil szervezetek, vállalkozások, egyházak stb.) irányításával dolgozzanak.
2. Hosszú előkészítő munka után a kormányprogramnak megfelelően többpárti konszenzussal elkészült a médiatörvény. Ez biztosítja a közszolgálati médiumok függetlenségét a kormányzati irányítástól. Ugyanakkor a kialakított többpárti intézmények (Országos Rádió és Televízió Tanács, a rádiót, a Magyar Televíziót és a Duna Televíziót működtető közalapítványok kuratóriumi elnökségei) az általában vett "politikamentességet" nem teremthették meg: az egyoldalú kormányzati befolyás helyett most az a veszély látszik kialakulni, hogy a médiumok működésére, fontos személyi kérdések eldöntésére többpárti alku nyomja rá a bélyegét.

Késett - részben a törvény szabta határidők irreális szorossága, részben olykor kormányzati és egyéb mulasztások miatt - a médiatörvény megvalósítása a privatizációs- és frekvenciapályázatok, az új finanszírozási modellek területén. Ha késve is, de 1997-ben végül sor került a privatizációra, így a médiapiacon valódi verseny kezdődik. Ugyanakkor sok jogos kritika éri a közszolgálati médiumok működését, éppen a közszolgálatiság és a kulturális szerep területén. Máig elmaradt valódi gazdasági rendbetételük, a túlfoglalkoztatottság megszüntetése. Ezért állandó költségvetési viták forrása a médiatörvényben előírt központi anyagi támogatás mértéke és szükségessége is. 1997 végén a médiatörvény olyan módosítására került sor, ami a korábbinál egyértelműbben rögzíti a költségvetési támogatás számításának automatizmusát.

Noha a kormányprogram előírta, nem született meg a sajtótörvény. Ennek hiányában is megtörtént a Magyar Távirati Iroda részvénytársasággá alakulása, ahol az új szervezet szintén többpárti testületeket létrehozva kívánja biztosítani a kormánytól való függetlenséget.

A kormányprogramban a kormány "kötelezettséget vállal, hogy ki fog vonulni a lapkiadás és- terjesztés területéről (leszámítva bizonyos különleges kiadványokat, például egyes közlönyöket). Ennek érdekében privatizálja a még állami kézben lévő újságokat, kiadókat, és törvényi garanciákkal biztosítja, hogy a lapterjesztő hálózat politika semlegesen működjék." A programban vállaltak megvalósultak, az állam - ahogy lényegében a Tankönyvkiadó kivételével a könyvkiadásból is - kivonult a lapkiadás területéről, és előkészítés alatt áll a lapterjesztés privatizálása is.

3. A nemzeti intézmények és általában a kulturális értékek védelmét, a művészeti alkotás feltételeinek javítását a pénzszűke nehezítette. Választási programunkban még az szerepelt, hogy a kulturális privatizációból származó jövedelmeket visszaforgatjuk a kultúra támogatásába. A kormányprogram ezt már ugyan nem tartalmazta, de arra pl. ígéretet tett, hogy kultúrabarát változtatásokat hajt végre az adórendszeren (pl. megnöveli a szerzői jog alá eső adómentes sávot).

Nemcsak, hogy ez nem történhetett meg, de a stabilizációs intézkedések részeként ehelyett kísérlet történt a társadalombiztosítási járulékoltatás olyan kiterjesztésére, ami rengeteg konfliktushoz vezetett a művész- és médiaértelmiséggel. Több alkotmánybírósági döntés után végül olyan kompromisszumos megoldás született, amely már nem a konkrét szerzői jog elidegenítéséből származó jövedelmet, hanem csak a művészeti tevékenységből adódó munkajövedelmet járulékoltatja. Ez azonban változatlanul új, eddig nem tervezett anyagi terhet jelent az előadóművészeket, ismeretterjesztő előadókat stb. meghívó művelődési intézmények számára.

Még mindig várat magára a művészeti alkotó tevékenység jogi, adózási és társadalombiztosítási feltételeinek koherens törvényi szabályozása, amely a fenti problémát is megoldhatja. Gazdasági okokból általában is nehezedtek az alkotómunka feltételei. Annyi kedvező változás mindenesetre történt, hogy a személyi jövedelemadóval foglalkozó törvény egyértelműbb lehetőséget teremt a művészeti tevékenységhez szükséges költségeknek a jövedelemből való levonására.

A gazdasági nehézségek ellenére is tettünk olyan kis lépéseket, amelyek utalnak kultúra- és művészettámogatási törekvéseinkre. A nemzeti intézmények sorában létrejött a Kortárs Művészeti Múzeum. Elkezdődtek az új Nemzeti Színház építésének munkálatai. A milleneumi ünnepségek előkészítése során több múzeum, történelmi és kulturális emlék rekonstrukciója indult meg. Jelentősen kibővült a Nemzeti Kulturális Alap forrásainak köre. Korszerű színház-finanszírozási rendszer alakult ki, amely az önkormányzatokat is nagyobb támogatásra ösztönzi. A médiatörvény nemzeti kultúránk támogatása érdekében előírja a magyar művek kiemelt jelenlétét a közszolgálati rádióban és televízióban. A felsőoktatási törvény jelentős új forrásokat biztosít a felsőoktatásban használható könyvek kiadására. A modern ismerethordozók gyűjtésére és használatának terjesztésére létrejön a Neumann János informatikai központ.

Bővült a művészek elismerési rendszere: visszaállítottuk az 1992-ben megszüntetett Érdemes és Kiváló Művész elismerést, és 1998-tól kezdve a korábban e díjban részesültek nyugdíjuk mellé állandó kiegészítő járadékot kapnak. A nemzeti értékeink, kultúránk elismertetéséért legtöbbet tevők számára új kitüntetési formák születtek.

A közművelődésben, közgyűjteményekben dolgozók munkájának elismerése, képzettségük javítása érdekében az új szaktörvény megtette a kezdeti lépéseket. (Hét évenként kötelező továbbképzés állami költségvállalással, hozzájárulás és kedvezmény a szakkönyvvásárláshoz, egyes csoportoknak bérpótlék.)

4. A kulturális autonómia növelését, a helyi művelődési mozgalmakat segítheti a nonprofit törvény. Az 1997 év végén elfogadott törvény a kormányprogramnak eleget téve szabályozza az ún. "közhasznúság" kritériumait és az ilyen tevékenységre vállalkozó szervezetek adó- és egyéb kedvezményeit. A törvény értelmében az eddig inkább csak az alapítványokra vonatkozó kedvezmények a szervezeti formától függetlenül kiterjednek valamennyi olyan közösségre, vállalkozásra, amely közhasznú tevékenységet folytat és szerzett bevételét is kizárólag e célra forgatja vissza. Mindez ösztönzést jelenthet a civil szféra (benne a kultúra) gazdagodására és az állampolgári támogató kedv gyarapodására. Ugyanakkor máig nem sikerült kedvezőbb megoldást találni a civil szférába tartozó országos társadalmi szervezetek költségvetési támogatásának sokat bírált (parlamenti albizottságon keresztül történő) elosztására. A civil szféra működéséhez nyújtott állami hozzájárulás aránya általában is kisebb a piacgazdaságokban kialakult állami szerepvállalásnál.

Az új törvényi szabályozás központi fogalma a közhasznúság. A közhasznú szervezeteket a törvény megkülönbözteti a kölcsönös közhasznú vagy önsegélyező szervezetektől. Az utóbbi kategóriába tartoznak a politikai pártok, a munkavállalói és munkaadói szervezetek, valamint az önkéntes biztosítási intézmények, amelyek nem esnek e törvény hatálya alá. Ide tartoznak továbbá azok a szervezetek is, amelyek nem a törvény által megjelölt közhasznú tevékenységet folytatják. Velük szemben a közhasznú szervezetek nem folytathatnak politikai tevékenységet, nem oszthatnak fel nyereséget és csak korlátozott mértékben fejthetnek ki vállalkozói működést.

Tevékenységüknek közhasznú célra kell irányulniuk, méghozzá meghatározott garanciális működési és gazdálkodási szabályok szerint. Részesülhetnek viszont állami kedvezményekben, magánadományokban és állami támogatásban is. Az új törvény megkülönböztet közhasznú és kiemelten közhasznú tevékenységeket. Az utóbbiak körébe az államtól vagy az önkormányzatoktól átvállalt közfeladatok tartoznak.

Az új törvényi szabályozás kiemelt célja átlátható viszonyok teremtése a nonprofit szférában. Ennek megfelelően bevezeti az éves, nyilvános, úgynevezett közhasznúsági jelentés kötelezettségét. Részletesen szabályozza továbbá az összeférhetetlenségi viszonyokat. Végül, de nem utolsó sorban kijelöli a felügyeleti szerveket: a bíróságot és az ügyészséget.

Az autonómia, a választási szabadság és a civil szervezetek támogatásának érdeke egyformán érvényesül abban az új gyakorlatban, amely szerint az adózó 1997-ben először személyi jövedelemadójának 1 %-át az általa választott - pl. kulturális - célra fordíthatta. Az első év tapasztalatai azt mutatják, hogy az állampolgárok elsősorban a saját környezetükben lévő helyi (pl. iskolai) alapítványokat, egyesületeket támogatják szívesen.

5. Kulturális céljaink közül a legkevesebbet a művelődési esélyek közelítése, a kulturális hátrányok leküzdése érdekében tudtunk eddig tenni. Az oktatási rendszeren túlmenően ehhez a legfontosabb eszközt azoknak a művelődési lehetőségeknek a szélesítése jelentheti, amelyek mindenki számára hozzáférhetőek. Ebben sokat segíthet pl. a könyvtárak támogatásának növekedése, szolgáltatásaik kiterjesztése, amelyben az új törvény már megteszi az első lépéseket. Ugyanezt a célt szolgálná a médiatörvény olyan megvalósítása, és a törvényben előírtak megfelelő számonkérése, amely a közszolgálati kulturális műsorok számát és színvonalát növelheti.